PIRTSAKAS PRINTSESS
Kraaks! Varese kraaksumine!
Issand jumal! Jäta kohe järele, ta võib kuulda!
ALATI EDASI
Kas see on teie deviis? - Jah.
Kas see on naljakas? - Mis te nüüd!
Mind ajas naerma minu narr.
Karluða! Laula härra rüütlile oma laulukest.
Imed need, imed need! Kassil lennuks taevateed!
Kukena koer kireb seal, järves kala karjub nii,
nagu kirjas vähi peal "alati edasi".
Ma loodan, härra rüütel, et te ei võta seda lastelaulukest enda arvele.
Ärge muretsege, printsess, see lauluke jääb teie arvele.
Milline õudus! - Häbi!
Igas riigis, igal pool, teate heerold kätte toob.
Naabritele, sõpradele: kes parun, krahv või vürstikene.
Kuningas neid tervitab ja pikka iga soovib ka.
Vihjab veel: hea oleks see kui tütrel kiired pulmad teeb.
Teatab veel, et jalamaid ja auga kohtleb kosijaid.
Ehkki ette ei tea seda - välja valib tütar keda?
Noh, mida ütled, Karluða?
Vannun, napp mu aru on.
Kuid sina ületasid end:
kaks kärbest ühe hoobiga!
Saad mehe "poole toobiga".
Vaat kärakat saab napsivend!
Ärge solvuge mu narri peale. Tal on mis meelel, see keelel.
Kurat võtaks! Milline häbematu printsess!
Noh, mida ütled, Karluða?
Vannun, napp mu aru on.
Ta sirgem kõigist, pikk ja sale, ta lausa stepi mastipuu.
Ta katusele seisma pane, et ninaga ta püüaks tuult.
Ärge solvuge vaese Karluða peale.
Ta ei ole kuidagi õppinud varjama minu mõtteid.
Mõnitate mind?!
Mis te nüüd, printsess. Ma harjutan.
Ma tean, milline kõva pähkel tuleb mul katki hammustada.
No nii! Ütle, Karluðake, kellega on sarnane see ennasttäis härra?
Sa nalju ära mõtlegi!
Tal
kõik pähklid "kraksti" hamba all!
On ta sarnane
kuningatütre mehega.
Ära imesta, sõbrake.
Sina said laksu näkku,
aga kõrvakiilu sain mina.
Hüvasti, printsess!
Mida te arvate oma tütre käitumisest?
Ta on samapalju minu, kui teie oma.
Jultumus ja kõrkus,
see on tal teilt! Ja-jaa!
See-eest jõhkrus ja häbematus
on päris kindlasti teilt.
Ta lubab endale kurat teab mida!
Ükskõik millise kosilase asemel ma...
Ah teie, teie muidugi ei häbeneks!
Ma annan ta naiseks esimesele kerjusele, kes ilmub meie lossi värava taha.
Ja siis, vennad, võttis kuningas vastu hämmastavalt targa otsuse:
anda tütar kerjusele.
Hurraa! - Oodake karjumisega.
Ühele kerjusele, aga mitte kõigile korraga.
Aga kui üks meist saab printsessi abikaasaks,
toob see kõigile head.
Sellepärast peame me ise peigmehe välja valima.
Minu! - Minu! - Minu!
Vennad!
Peigmehel peab olema mõistus,
noorus ja ilu.
Sellepärast tuleb valida
mind.
Sa oled ju lombakas!
Olin! - Küürus!
Olin! - Aga kuidas mõistusega lood on?
On! - Aga noorus?
Noorus?
Tuleb!
Hurraa!
Nüüd jääb ainult üle hankida korralik riietus
ja sõita printsessi juurde,
et paluda kätt ja südant!
Lurjus! Kuidas sa julged!
Mis siis ikka, kostüüm on tagasihoidlik,
aga igati korralik.
Vennad, aidake õilsal härral võtta püksid jalast.
Hei!
Pole luba lasta sisse kedagi peale kerjuste.
Aga mina olengi kerjus.
Mul ei ole ette nähtud nalja visata.
Kes te niisugune olete? - Kes ma niisugune olen?
Eesel. Oinas.
Hernehirmutis.
Vot see ma olen!
Kuningas siis kurjal vaatel otsustab, mis tütrest saab
ja printsessi, sünnilt aadel, kole kerjus naiseks saab.
Kuhu sa mind lohistad? - Enda juurde koopasse.
Ma ei taha koopasse, tahan koju!
Lase lahti, tolvan!
Eks mine.
Ma mõtlesin, et võtan naiseks tüdruku korralikust perekonnast,
aga sina sõimad nagu laadaeit. - Häbematu!
Hei, printsess!
Selles metsas käivad karud ringi.
Mörinat kuuled, heida kohe pikali maha
ja teeskle surnut!
See kaval ehmatas printsessi ja nüüd ootab rahus suures,
et neid metsast omatahtsi välja tuleks tema juurde.
Päästke!
Mis juhtus? - Korista minu pealt see jälkus!
Mina mõtlesin, et sind ründas karu.
Jah, karu muidugi ka.
Ainult et see oli ilmselt väga hea karu.
Ta paitas mul pead ja lakkus laupa.
Jaa!
Ma tahan süüa. - Võta!
Ma pole harjunud sööma kuiva leiba.
Palu sellelt healt naiselt kruusike piima.
Anna mulle kruus piima, vanamutt!
Mis sa nüüd! Miks siis nii, kullake?
Kas siis nii palutakse? - Aga kuidas siis?
Näed nii. Kummarda eaka naise ees ja ütle viisaka häälega:
"Vanaemake armsake, olge nii lahke ja kostitage mind, palun, kruusi piimaga."
Vanaemake, olge nii lahke...
"Armsake" jäi vahele!
Vanaemake armsake,
olge nii lahke ja kostitage mind kruusi piimaga.
Sa unustasid öelda "palun".
Palun! Kas nüüd on kõik? - Nüüd on kõik.
Näed, siin on lüpsik, seal on lehm,
lüpsa endale, kui palju soovid.
Kas sul soola on? - Soola leidub.
See rännak päev üks ega kaks kesta neil, neid päevi liig palju on küll!
Lehed kolletund, aasal punetab hein ja öösiti näpistab külm.
Lõpeta see lollakas naer! Aja haned eemale!
Kui sa vaid teaksid, kes ma selline olen!
Aga ma tean. Sa oled hernehirmutis!
Ah, sina nurjatu plika!
Hirmutis!
Ära solvu tema peale, ta on veel väike. Mis meelel, see keelel.
Jah.
Siin ongi minu kodu. - Kodu!
Aga sa ei pea teadma teed minu koopasse.
Vot nii.
Ettevaatust! Paremal on sügav kuristik, vasakul järsak.
Rada on väga kitsas, ära kõrvale astu.
Nüüd on auk ees.
Kummardu! Madalamale, veel madalamale.
Ma ju ütlesin, kummardu.
Ära võta enne sidet silmilt, kui ma tagasi tulen.
Siin ma olen, kaasake.
Ja kuidas sulle meie koobas meeldib?
Pole viga, üsna korralik.
Ainult et, palun, visake peegel solgiauku!
Mispärast? - Ta peegeldab kõike ammu möödunud ajas.
See on minu kõige viimane kapriis.
Viimane? - Jah.
Ära tuleviku pärast muretse.
Vannun, napp mu aru on.
Te vaatasite joonisfilmi mitte ainult lõbu heaks.
Me huvitatud, et ka ilmsi te kujutatut tähtsaks peaks.
Printsess meist tuli kokku korjata, et me kõigi vigu mitte varjata.
On alguses ta kuju negatiivne, kuid filmi lõpus suisa positiivne.
Meil selles filmis meeldib väga, et tahab kaunitar liig uhke
priiks saada kõrkusest, mis viga ja uuel elul õide puhkeb.
Vannun, napp mu aru on. Vannun, napp mu aru on.
Jutustas Pastella